Hvad sker der med en drøm, der må vente?
Tørrer den ud som en rosin i solen?
Kør den derhen.
Eller nager den som et sår for siden at forsvinde?
Det sydlige Chicago - 1959
Stinker den som råddent kød?
Eller dækkes den af en sødlig skorpe som sirup?
Måske tynger den bare ned, som et tungt læs.
Eller eksploderer den?
Kom så, Johnson, jeg er færdig. Og der er stadig varmt vand.
- Godmorgen, Lena. - Godmorgen, Earline.
- Hej. - "Morgen.
- Pas på trinnet. - Godmorgen.
Walter, den er over syv.
Du kommer for sent.
Er Travis stadig på badeværelset?
Ja, men ikke ret meget længere.
Hvorfor bruge vækkeur,
når man ikke står op, når det begynder at kime?
Hvad skal jeg med et vækkeur, når jeg har dig?
Det eneste problem er, at du ikke har en afbryderknap.
Kvinde.
Hvordan vil du have dine æg?
Lkke røræg.
- Hvor er avisen? - Hvor den altid er.
Hvad er der galt med dig i dag?
Der er ikke noget galt. Og jeg håber ikke, du vil ændre på det.
Jo, der er noget galt.
Hvad laver den dreng på badeværelset så længe?
Han kommer til at stå tidligere op.
Jeg kan ikke komme for sent på arbejde på grund af ham.
Nej, han kommer ikke til at stå tidligere op.
Han kan jo ikke komme i seng, fordi en flok
skøre, højrøstede, ligegyldige mennesker sidder og knevrer
på det, der skal være hans værelse til efter kl. 22.00.
Højrøstede?
Ja, de taler højt, og intet af det, de siger, er den mindste smule vigtigt.
Ikke vigtigt nok til at holde min søn vågen.
Det er det, du er sur over, ikke?
Du kunne ikke forestille dig,
at ting, jeg vil drøfte med mine venner, kunne være vigtige, vel?
Kom her.
Du ser ung ud her til morgen, skat.
Du ser ud, som da vi først begyndte at komme sammen.
Nu er det væk. Du ligner dig selv igen.
Spis nu dine æg.
Checken fra forsikringen kommer i morgen.
Ja, jeg ved det. Jeg gider ikke tale om det.
Jeg er færdig, men skynd dig. Jeg hørte hr. Johnson på trappen.
Checken kommer i morgen, ikke mor?
Jo, Travis. Men det er for tidligt på dagen til at tale om penge,
så spis nu bare din mad.
Men jeg skal bruge 50 cent.
- Til hvad? - Til historiens fattige negre.
Til hvem?
Læreren vil gøre noget, for at lære farvede børn om deres historie.
"Deres" historie. Og hvad har det med 50 cent og fattige negre at gøre?
Alle os børn giver 50 cent til at købe særlige bøger,
som fortæller os om de ting, de fattige negre lavede.
Er det sådan, læreren siger, "fattige negre?"
Ja. Sådan siger hun det.
Og de skal bruge 50 cent til bøgerne til de fattige negre.
- Ja, det var jo det, jeg sagde. - Jeg har dem ikke.
Men jeg vil ikke være den eneste uden penge.
Jeg sagde, at jeg ikke har dem, Travis.
Spis nu bare din morgenmad.
Jeg er færdig.
Så gå ind og red din seng.
Måske kan jeg pakke i butikken efter...
Travis.
Og ikke noget slik i dag, hr. Vred Lille Mand.
Du vil nok gerne beholde alle dine tænder.
Jeg er gået.
"Jeg ved, hun vil have, jeg kysser hende farvel, men jeg skal lære hende.
"Jeg kysser hende ikke, og så fortryder hun.
"Intet kunne få mig til at kysse hende,
"for jeg ved, at det er lige det, hun vil have. "
Mor.
Må jeg ikke nok pakke varerne? Må jeg ikke, mor?
- Hvad er det, han vil? - Pakke varer efter skoletid.
- Til de fattige negre i historien, far. - Travis. Nej.
- Skolen samler penge ind. - Jeg skal have 50 cent.
- Hvorfor giver du ham dem ikke? - Fordi vi ikke har dem.
Hvorfor bilder du ham sådan noget ind?
Kom her, Travis.
Tak, far.
Her er 50 cent til.
Køb dig noget frugt, eller tage en taxa i skole eller noget.
Super! Tak far.
- Smut så. Du må ikke komme for sent. - Okay.
Det er min dreng.
Hvad?
Ved du, hvad jeg lige tænkte på?
- Nej. - Charlie Atkins.
- Kan du huske ham? - Nej.
Jo, du kan da.
Han ville have mig med ind i renseri-branchen.
Nu har han en omsætning på $100.000 om året.
Hundredtusind dollars.
- Det var da rart. - Det kunne have været mig.
Det kunne have været os.
Men han slog til, og jeg tøvede.
Walter, du havde ingen penge.
Det passede dengang. Men i dag er noget andet. Det er vores tur.
Walter, hvis du skal til at tale om den check...
Mig, Willy og Bobo, vi har regnet den ud.
Bobo?
Walter, jeg har intet med den check at gøre.
Du er træt, ikke skat? Træt af det hele.
Af mig, af drengen, af den måde vi lever på.
Så træt, at du ikke kan gøre noget for at hjæIpe os?
Walter.
Mor lytter til dig.
Du ved, at hun lytter mere til dig end til nogen anden.
Andet behøver du ikke gøre.
I morgen, når i sidder og drikker kaffe,
nipper du lidt til din kaffe, helt afslappet,
og taler, som om det, du siger, egentlig ikke er så vigtigt for dig.
Så nipper du lidt til kaffen igen
og siger, at du har tænkt over den forretning, Walter Lee taler om.
Før du ved af det, lytter hun og stiller spørgsmåI.
Når jeg kommer hjem, fortæller jeg alt.
Nej, Walter, nej.
Det er ikke noget flyvsk foretagende, skat.
- Det er ægte. - Det er de alle.
Alle de planer, der ikke fører nogen vegne.
- Ikke som denne her. - Nej, Walter.
Hvorfor ikke?
For det første vil jeg ikke spille komedie for din mor.
Det er din fjollede idé, ikke min.
For det andet tilhører de penge ikke os, Walter.
- Det er din mors penge. - Hvad skal hun bruge dem til?
Walter, spis nu bare din morgenmad. Se at komme på arbejde.
- Hvorfor vil du ikke lytte? - Lad være med at råbe.
Så trænger jeg jo ikke igennem.
Walter, kom nu.
Ruth, hør nu her.
Normalt koster det $75.000 at komme med i sådan noget,
som det vi tænker på,
men Willy kender nogen, der kan få os ind for 30.000.
Det er 10.000 til hver.
Plus lidt ekstra til at fordele
til de folk, der får tingene godkendt.
- Mener du bestikkelse? - Det skal du ikke kalde det.
Det er forretning. Intet her i verden sker, uden at nogen bliver betalt.
Walter, spis dine æg.
Har du ikke andet at sige? "Spis dine æg"?
Walter, det er ikke vores penge.
I morges stod jeg op.
Jeg gik på badeværelset, som jeg deler med folk fra to etager.
Jeg kiggede mig i spejlet.
35 år gammel, gift i 11 år.
Jeg har en søn, der sover i stuen.
Det eneste, jeg kan fortælle ham, er historier om, hvordan rige hvide mennesker bor.
Walter, spis dine æg.
Fanden tage de æg. Fanden tage alle æg!
Fint. Så gå på arbejde!
Se, det siger jo det hele, ikke?
Godmorgen, alle sammen.
Det er problemet med kvinder i dag.
I forstår ikke at bygge jeres mand op, så han føler, han er noget,
- at han kan noget. - Ikke alle kvinder er sådan.
Der findes også mænd, der faktisk gør noget.
Ikke takket være deres kvinder.
Jeg begynder at tage tid på folk.
Du burde stå tidligere op.
Har du nogensinde fået at vide, at du er temmelig morgengrim?
Gik mor tidligt i morges?
Ja, det er hendes sidste dag.
Hvordan går det med skolen?
Fint, helt fint.
Som om det interesserer dig.
Jeg tænkte bare på, om du havde besluttet dig.
Der er ikke så mange piger, der bliver læge.
Har vi regnet ud, hvad et lægestudie vil koste?
Walter, lad nu din søster være og se at komme på arbejde.
Den check kommer i morgen.
Det er mors penge, Walter.
Hun kan gøre, hvad hun vil med dem, eller slet ikke gøre noget.
Måske få checken indrammet og stirre på den hver dag.
Det er hendes, ikke vores. Hendes.
Næh, hvor er vi dog en hensynsfuld datter.
Du har kun din mors bedste i tankerne, ikke tøs?
Men det er helt i orden, hvis mor væIger at bruge nogle tusind
- på din uddannelse. - Det har jeg ikke bedt om.
Nej, men forskellen på at bede om det og modtage
- er da også kæmpestor, ikke? - Hvad vil du have?
At jeg dropper skolen eller at jeg falder død om?
- Begge dele ville være fint. - Walter!
Nej, jeg er dødtræt af, at Hendes Hellighed svanser rundt og spiller fin.
Mig og Ruth har ofret meget for dig.
Det er på tide, at du begynder at ofre dig for os.
- Bland ikke mig ind i det. - Du er indblandet.
Vasker du ikke andres beskidte tøj,
så hun kan få tøj på kroppen?
Walter, det er ikke fair.
Men det er fair, at Walter ikke får noget.
Ingen forventer, at du smider dig på knæ og siger:
"Tak, Walter. Tak, mor.
"Tak, Travis, fordi du har gået i de samme sko i to år. "
Jamen det gør jeg da gerne, okay?
Tak, alle sammen! Tak, Gud! Tak, Walter!
Beneatha, hold op.
Tilgiv, at jeg gerne vil være noget.
Tilgiv mig. Tilgiv mig!
Hvem fanden har også bedt dig om at blive læge?
Vil du omgås syge folk,
så bliv sygeplejerske.
Jeg bliver, hvad jeg vil.
- For andres penge. - Det er mors penge.
- Han var også min far. - Og min og også Travis bedstefar.
Din skæIden får hende ikke til at investere
i et eller andet latterligt foretagende.
Og personligt kan jeg kun sige: "Gudskelov for det".
Hørte du hende? Hørte du hende?
Vil du så se at komme af sted? Gå nu på arbejde.
Ingen i det her hus vil nogensinde forstå mig.
Fordi du er en tosse.
- Hvem er en tosse? - Dig.
Du er vanvittig, dreng.
Verdens mest tilbagestående kvinderace, og det er et faktum.
Og så kommer du, profeten, der vil lede os ud af ørkenen
- og ind i sumpen. - Bennie, hvorfor?
Hvorfor skal du altid drille din bror om morgenen?
Det er for sjovt til ikke at gøre det.
Jeg skal bruge nogle penge.
Benzinpenge.
Hvad, 50 cent?
Hvis hun ikke gad vise rundt på museet, havde hun ikke behøvet det.
Jo, det er jeg. Jeg har tænkt mig at involvere mig.
Den slags opførsel kan ikke tolereres.
- Tager du af sted nu? - Ja.
Jeg har sene møder, så du skal ikke vente med maden.
Kør bilen frem til hr. Arnold.
Jeg skal være ved Shipley kl. 12.
Javel.
Priscilla.
Jeg gider ikke lege gemmeleg, barn. Du skal i skole.
Nå, det ser ikke ud til, at du er herinde.
Og jeg ved, du ikke er i skabet.
Ikke med den store, behårede edderkop, jeg så derinde i går.
Kom så, pigebarn. Tag den her på. Skolebussen kommer om lidt.
Skal du stadig forlade os?
Ja, det skal jeg.
Og ligesom i går, forventer jeg, at du er en stor pige og hører efter din mor.
Hørte du mig?
Ja, fru Lena.
Ikke være næsvis. Ikke surmule. Ikke stampe i gulvet.
Vend dig om.
SHIPLEY- BYGNINGEN
Bobo, min ven.
Hvordan ser det ud?
Jeg arbejder stadig på det, men checken kommer ikke før i morgen.
Så har vi tid nok. Har du set Willy Harris?
Jeg så ham i aftes.
Han spurgte til dig, og jeg sagde, at dit ord er mere værd end guld.
Han vil mødes i aften, kl. 21.00 på the Green Hat.
Det lyder godt.
- Jeg kan lugte pengene, mand. - Ja.
Lad mig gætte.
Han kører bilen her, og den der er din.
Jeg flytter den nu, hr. Straks.
Ja, knægt, det gør du. Når jeg har givet dig en bøde.
Dig, ind i din bil.
Verdis La Traviata, Randolph Hall, fredag aften. Du kommer med mig.
Er det en måde at invitere mig på en date, George?
Det er mere end en date, hvis jeg spørger.
Du skal høre fra mig.
Ja tak. Men smøI ej. Der er oceaner af damer, der gerne vil med i dit sted.
Farvel, George. Jeg skal til time.
Slap af. Det kommer.
Godt.
Hvis alle mine elever var som dig, ville jeg være en endnu gladere mand.
Jeg har ikke brug for falsk smiger, Asagai. Jeg kan sagtens klare sandheden.
Så må jeg vel hellere sige sandheden.
Du er ikke ret god.
Du er fremragende.
Virkelig?
Ja. Jeg er tilfreds med dig.
Jeg ville være endnu mere tilfreds, hvis du ville tage med på en af disse dates.
En date?
Kalder I det ikke det, når en mand og en kvinde
går i byen sammen?
Jo, men...
Okay, før du knuser min gejst og mit ego, trækker jeg mit tilbud tilbage.
Måske har jeg lettere ved at få dit telefonnummer?
Et telefonnummer kan vel ikke skade.
Jeg har let ved at huske ting, der er vigtige for mig.
Jeg skal til time.
Har De flere æbler ude bagved? De her er da vist ikke helt friske.
Det tror jeg ikke.
Men De ved det ikke, før De har set efter, vel?
- Hvor mange? - 12 af de bedste, tak.
Undskyld. Vil De hente mig en kasse friske æbler?
- SelvføIgelig, frue. - Tak.
Lena, du var sandelig tidligt ude ad døren i morges.
Det var min sidste arbejdsdag, Earline.
Eller rettere: Min sidste halve dag.
- Er du holdt op med at arbejde? - Ja, så sandelig.
- Tak Gud. - Det gør jeg også.
Jeg glæder mig, til jeg kan slappe af.
- Det kommer. - Og til dig kom det med stil.
Med dine forsikringspenge.
Det må jeg indrømme.
- Værsgo. - Tak.
Skal jeg også betale for ormene?
Hvis De ikke vil have dem, mutti, så lad være med at købe dem.
Jeg køber dem ikke. Jeg vil ikke have dem.
Og jeg er ikke Deres mor.
Der findes andre butikker.
- Hej. - Hej.
Vil De prøve et?
Nej, Ruth. Jeg har fat. Hold så op.
Jeg har båret varerne gennem hele byen.
Jeg kan sikkert også nå hen til bordet.
Hvordan var sidste arbejdsdag?
Omtrent som den første, så vidt jeg husker.
Det må være dejligt at trække sig tilbage.
Jeg har ikke rigtig fundet ud af det endnu.
Det kommer mandag morgen, når du ikke skal op ved daggry.
Så kan du mærke det.
Se den seng.
Det er vel hans idé om, hvordan man reder seng.
Den kære dreng. Han prøver, så godt han kan.
Nej, han gør sig ingen umage, for han ved, du kommer bagefter
og ordner det hele, som du plejer.
Det er derfor, han ikke kan ordne noget.
Du har forkælet den dreng.
Han er en lille dreng.
Han skal ikke vide noget om at holde hus.
Er du okay, Ruth?
Ja, jeg har det fint...
Jeg er bare træt. Jeg har strøget hele morgenen.
Lad mig klare resten.
Er det sådan, du vil nyde dit otium?
Du bliver hjemme, så du kan klare en andens arbejde?
Hvad havde du forestillet dig, at jeg ville sidde og slå rødder i lænestolen?
Min stakkels lille plante.
Hvis den ikke får mere sollys end det, så giver den snart op.
Hvis du ikke har det bedre i morgen, må du hellere blive hjemme.
Den kvinde bliver tosset, hvis hun ikke får sit tøj.
Så lad hende blive det.
Hvad? Skulle du ikke kunne blive syg?
Jeg ringer i morgen og siger, du er forkølet.
Hvorfor forkølet?
Hvide folk forstår forkølelse, det er noget, de selv kan få.
Skal man melde sig syg, skal det være noget kendt,
ellers tror de, at du er på druk,
eller at du har været i slagsmåI eller sådan noget.
Så træt som du ser ud, skal du ingen steder i morgen, Ruth.
Jamen det er jeg nødt til. Vi har brug for pengene.
Sædvanligvis ja. Men i morgen får vi en dejlig, stor check med posten.
Vent nu lige, det er dine penge, Lena.
Det har ikke noget med mig at gøre. Sådan føler vi alle.
10.000 dollars.
Ved du, hvad du skulle gøre med de penge?
Du skulle rejse ud i verden, til Sydamerika eller Europa.
Bare af sted, ud at more dig for en gangs skyld.
Hvordan ville jeg ikke se ud helt alene i Europa?
Hvad? Rige, hvide kvinder gør det da. Det læser jeg tit om.
De får kløe under fødderne, og så pludselig har de pakket og er væk,
og vinker til os andre fra et skib.
Jeg har altid haft på fornemmelsen, at jeg ikke er en rig, hvid kvinde.
Hvad vil du så bruge pengene til?
Jeg ved det ikke endnu, Ruth, helt ærligt.
Nogle af pengene går jo til Beneathas lægestudie.
Så meget ligger fast, for det ville Big Walter have ønsket.
- Ja. - Han troede på drømme.
Og ingen af hans gik nogensinde i opfyldelse.
Han plejede at komme herind om aftenen og være så trist.
Så sad han bare og kiggede ned i gulvtæppet,
så kiggede han på mig, og så kiggede han ned i gulvtæppet igen.
Jeg ved, det må have været hårdt for jer.
Det var hårdest at se ham.
Og da vi mistede barnet, troede jeg næsten også, jeg ville miste ham.
Jeg troede ikke, én mand kunne sørge sådan.
Den mand elskede sine børn.
Jeg vil ikke fremstille ham som en engel,
for han kunne være lidt led, og han havde et godt øje til kvinder.
Men han elskede sine børn.
Han plejede at sige:
"Gud har åbenbart ment, at sorte mennesker kun skal have drømme,
"men han har da givet os børn, så drømmene virker opnåelige. "
Sådan talte han.
Nå, så huskede du alligevel, at du har et hjem.
Jeg begyndte min guitarundervisning i dag.
- Du godeste. - Hvad er du begyndt på?
Guitar. Et instrument med seks strenge.
Jeg ved godt, hvad en guitar er, frk. Næsvis.
Er det noget nyt?
Egentlig ikke. Det er noget, jeg længe har villet gøre.
Hvor længe varer det så, før du bliver træt af det og går videre,
ligesom du gjorde med teatergruppen, du var så vild med sidste år?
Og rideklubben året før det.
Sommerfugle flagrer mindre rundt end dig.
Jeg vil bare gerne lære at spille guitar. Er det nu så galt?
Ingen prøver at stoppe dig.
Det undrer mig bare, at du flagrer sådan.
Du lander aldrig længe nok til at noget hænger fast.
Du har aldrig brugt alt det kameraudstyr, du kom med.
Jeg flagrer ikke. Jeg eksperimenterer med forskellige udtryksformer.
Inkluderer det ridelektioner?
Ja. Folk skal udtrykke sig på en eller anden måde.
Hvad er det, du vil give udtryk for?
Mig selv.
Det er fint. Jeg forventede ved Gud ikke, at I forstod det.
- Beneatha. - Hør hende lige?
Åh, Gud.
Hvis du misbruger Guds navn en gang til...
- Mor. - Du er frisk som salt, tøs.
Nå ja, hvis selv saltet mister sin kraft...
Så er det nok.
Du skal ikke rende rundt og gøre nar af bibelen, har du forstået?
Hvorfor er alle pludselig vrede på mig,
bare fordi jeg kom ind?
- Hvor skal du hen? - Jeg har en date.
Nå da da. Med hvem?
Hvem ellers? George Murchison.
Det er tredje gang i denne måned. Han hænger da på.
Som en tæge på en hund. Ingen pincet i verden kunne fjerne ham.
Hold op, du ved, du er varm på ham.
Han er da god nok til at gå i byen med og sådan.
"Og sådan"? Hvad betyder "og sådan"?
Hold op med at drille hende, Ruth.
Hvad betyder det egentlig?
Det bliver aldrig alvor med George. Han er så overfladisk.
Hvad mener du med overfladisk? Han er rig, pigebarn.
Du ville aldrig kunne forstå det.
En, der kunne finde på at gifte sig med Walter, vil aldrig forstå.
Hvordan er det, du taler om din bror?
Hun har vist lige udtrykt en fornærmelse.
Bror er et blip, mor. Se det i øjnene.
Hvad er et blip?
Hvem ved? Jeg tror, hun mener, han er skør.
Ikke skør. Bror er ikke rigtig skør endnu.
Han er bare omfattende neurotisk.
Var nu din mund.
Hvad George angår, så ser han da godt ud,
han har en lækker bil, tager mig med til dejlige steder.
Men hvis familien Younger tror, at deres lille Bennie
vil giftes ind i Murchison-familien, tager de fejl.
- Hvorfor? - Ruth,
Murchison"erne er vaskeægte rige, sorte mennesker.
Og de eneste, der er mere snobbede end rige, hvide folk,
er rige, sorte folk. Sådan er det bare.
Du skal ikke afskrive folk, fordi de har penge.
Bare rolig, Lena. Det går over.
Hvad går over? Hvad taler du om, Ruth?
Jeg skal være læge. Jeg er ikke interesseret i at blive gift endnu.
Hvis jeg overhovedet vil giftes.
- Hvis? - Hvis?
Det bliver jeg nok. Men først vil jeg være læge.
Og George synes, at det er ret sjovt.
Det kan jeg ikke tage mig af.
Jeg skal være læge, og det har alle her bare at forstå.
SelvføIgelig bliver du læge, skat. Om Gud vil.
Gud har ikke noget med sagen at gøre.
Det var ikke nødvendigt, Beneatha.
Det er Gud heller ikke. Jeg er dødtræt af Gud.
- Beneatha. - Jeg mener det.
Jeg er træt af at høre om Ham altid.
Hvad har Han med noget at gøre? Betaler han?
Nu får du snart en ørefigen.
Det trænger hun til.
Hvorfor må jeg ikke sige, hvad jeg vil, ligesom alle andre?
Fordi du ikke er opdraget til at sige sådan.
Din far og jeg gjorde os umage for, at du og Walter
blev opdraget i den kristne tro.
Du og far tog fejl.
Mor, du forstår det ikke. Det er bare et spørgsmåI om idéer,
og Gud er bare en idé, jeg ikke accepterer.
Det er ikke vigtigt. Jeg har ikke tænkt mig, at være amoralsk og forbryderisk,
fordi jeg ikke tror på Gud. Jeg tænker ikke engang på det. Det er bare...
Jeg bliver så træt af, at Han får æren for det,
mennesket har opnået gennem stædigt slid.
Gud findes simpelthen ikke.
Der er kun mennesket, og vi skaber vores egne mirakler.
Nu gentager du efter mig:
"I min mors hus, findes Gud stadig. "
I min mors hus, findes Gud stadig.
Der er visse idéer, som vi bare ikke vil have her i huset.
Ikke så længe jeg bestemmer.
Javel.
Bennie.
Du tror, du er en voksen kvinde, men du er stadig en lille pige.
Det, du lige gjorde, var barnligt, og så bliver du behandlet som et barn.
Hun sagde, at hun er ked af det.
Jeg ved ikke med de børn, Ruth.
De skræmmer mig.
Lena, du har nogle gode børn.
Nogle gange tænker de ikke så klart, men du har nogle gode børn.
Nej, der er kommet noget imellem os.
Vi forstår ikke hinanden længere.
Det er, som om ingen af os taler det samme sprog.
Walter er næsten blevet tosset af kun at tænke på penge hele tiden,
og Beneatha taler om ting, jeg slet ikke forstår.
Hvad er det, der ændrer sig?
Du har bare nogle viljestærke børn.
Og det kræver en stærk person som dig, at holde dem på plads.
Det er nu godt, at du hjæIper Beneatha med skolen.
Det er virkelig hendes drøm at blive læge, hva"?
Ja, og hun fortjener det.
Selv med alt hendes fjolleri, arbejder hun hårdt i skolen.
Og Walter, det ville da ikke ligne dig at give til et barn uden at hjæIpe det andet.
Jeg forstår, Ruth, men vi er ikke forretningsfolk.
Vi er ganske almindelige arbejdere.
Walter Lee siger, at ingen er forretningsfolk, før de begynder at lave forretninger.
Walter Lee siger, at farvede folk aldrig kommer nogen vegne,
hvis ikke de begynder at satse på nogle andre ting.
Investeringer og sådan.
Hvad er der faret i dig, pigebarn?
Har Walter Lee endelig fået dig med på investeringsidéen?
Nej.
Lena, der er...
Der sker noget mellem mig og Walter.
Jeg ved ikke, hvad det er.
Han har brug for noget, forstår du? Noget jeg ikke kan give ham.
Han har brug for at få sin chance.
Jeg hører dig, Ruth, og jeg tænker over det, du siger.
Men jeg kan ikke smide min mands forsikringspenge ud på en investering.
Den stakkels lille plante.
Lige meget hvad jeg gør, er den skidt.
Ved vi overhovedet, hvad han vil investere i?
Ruth?
Jeg tror, det er vejen frem, mand, alkoholbutikker.
Folk vil altid have fugtet ganen, ikke?
Det er præcis det, jeg tænker.
Der er uden undtagelse to slags forretninger i alle byer.
Kirker og alkoholbutikker.
Og bedemænd.
Men jeg vil ikke pille ved døde mennesker.
Før du selv er død.
Hvor bliver Willy af?
Bare rolig, mand. Han kommer. Du kender ham.
Han skal altid stoppe et par steder.
Der er han. Willy. Herhenne.
Bobo, min ven. Hvordan går det, bror? Walter, godt at se dig igen.
Willy.
Mine nye partnere, og så er I begyndt uden mig.
Kan vi få en omgang til, tak?
Hvad vil du have, Willy?
Whisky med is og to af slagsen, smukke.
- Nå, hvordan går det, Bobo? - Du kender mig jo, mand.
Bare endnu et egern her i verden, der prøver at få en nød.
- Er vi klar til at tale forretninger? - Det er jo derfor, vi er her, ikke?
Vi er indstillet på alkoholsalg.
Indstillet på? Det er jo en stensikker investering, Walter.
Se dig omkring. Alle herinde nipper til en eller anden form for flydende forfriskning.
Sorte folk. Det kan godt være, at de er ludfattige,
men de skal nok drikke. Det må de.
- Så glemmer de lidt. - Det var lige det, vi talte om.
Okay, nu skal I høre. Jeg talte med nogle mennesker i Springfield.
De rigtige folk, som smører de rigtige mennesker, så vores tilladelse går igennem.
Det har de ingen problemer med.
Sådan skal det være.
Og her kommer det bedste:
Jeg har fundet det perfekte sted, lige her i Southside. Jeg mener...
Vi kunne ikke selv have skabt en bedre situation.
Hvor lang tid har vi?
Det er lige det.
Det her perfekte sted er nok ikke ledigt efter næste uge.
Personligt synes jeg, vi skal handle på mandag.
Det kan jeg ikke se noget problem med.
Jamen så,
har vi vist en aftale.
SkåI.
- Jeg må videre. - Hvad?
I ved, hvordan i kan få fat på mig.
- Deres byttepenge. - Behold dem, skat,
og sørg for, at mine partnere morer sig i aften.
- Bobo. - Tak, Willy.
- Walter. - Willy.
Vi ses senere.
D"herrer?
Ikke noget til mig. Jeg må hjemad.
Jeg tror, jeg bliver hængende lidt, mand.
For at fejre fremtiden lidt.
Rod dig nu ikke ud i noget.
- Jeg ringer senere. - Okay.
Godmorgen. Jeg skal straks være der.
Jeg leder efter frk. Tilly.
Hvad vil De tale med frk. Tilly om?
Det er privat. Er hun her?
Jeg er frk. Tilly. Hvad kan jeg gøre for Dem?
Kom. FøIg mig.
Må jeg ikke gå udenfor, farmor? Det sprøjte-stads stinker.
Når jeg ikke må, må du heller ikke.
- Har du klaret alle dine pligter? - Nej.
Hvor er mor? Hun sagde, hun ikke skulle arbejde i dag.
Hun skulle lige ordne noget.
Hvorhenne?
Det er hendes sag. Voksen-sager.
- Hvilken slags voksen... - Travis, ud.
Stik så af med dig. Gå nedenunder.
Bliv ude foran og hold godt øje med postbudet.
Javel.
Og lad kakerlakkerne være. Hvad har de gjort dig?
Lad være med at sprøjte det der på ham.
Hvorfor? Det er uskadeligt. Har du måske set nogen døde kakerlakker heromkring?
Hvor skulle Ruth hen, mor?
Til lægen, tror jeg.
Hvorfor det?
Beneatha, kom ind under sofaen der.
Nogle gange kommer der krummer derind.
- Mor? - Hvad? Jeg ved det ikke.
- Og jeg siger ikke, hvad jeg tror. - Tror du, hun er...
Jeg siger ikke, hvad jeg tror, var det ikke det, jeg lige sagde?
Men jeg har da aldrig taget fejl af en kvinde før.
Hallo.
Bah-oh til dig, Asagai.
Komme herhen? Nu?
Det tror jeg ikke. Vi gør rent, og min mor hader det,
når folk kommer på besøg, og her ikke er pænt nok efter hendes mening.
Har du? Til mig?
Okay, så bare et øjeblik.
Vi ses, så.
Sig, at du ikke lige har inviteret nogen herhen.
Mor, det er bare Asagai.
Jeg er ligeglad, om det er julemanden. Har du ingen stolthed? Se dog.
Her ser fint ud, mor.
I øvrigt er det bare Asagai. Han dømmer ikke. Han er intellektuel.
- Hvem? - Asagai. Joseph Asagai.
Jeg kender ham fra skolen. Han er fra Nigeria.
Jeg tror aldrig, jeg har mødt en afrikaner.
Vil du ikke nok undlade at stille uvidende spørgsmåI som:
"Går de med tøj og bærer spyd?"
Hvis vi er så uvidende, skulle du nok ikke invitere folk.
Det var ikke sådan. Folk spørger bare så fjollet
om Afrika, som om de kun kender Tarzan.
- Ham har jeg da hørt om. - Der kan du selv se.
Hvad? Hvorfor skulle jeg vide noget om Afrika?
Fordi det er en del af vores historie.
Hvorfor giver du penge til kirkens missioner?
Så folk kan blive frelst.
De har nærmere brug for at blive frelst fra englænderne og franskmændene.
Nå? Er du gravid?
Er det så tydeligt?
- Det er du. - Du godeste Gud.
Hvor langt henne er du?
To måneder.
Var det planlagt eller et uheld?
Pas du nu dig selv.
Det her angår også mig. Hvor skal det sove, på taget?
Undskyld.
Jeg mente det ikke sådan.
Jeg synes, det er pragtfuldt.
Ja. Ja, nej, det er pragtfuldt.
Det er det da.
Så lægen sagde, at alt er i orden?
Ja. Hun sagde, at alt er fint.
Hun?
Hvilken doktor besøgte du?
Ruth, søde, er du syg?
Hvad er der galt med hende, mor?
Hun klarer sig.
Sådan kan kvinder være, når de venter sig.
Men det går over igen.
De skal bare slappe af og ikke spekulere så meget.
Du godeste. Det må være Asagai.
Kom. Kom her. Det hele ordner sig.
Goddag, Alaiyo.
Goddag.
Må jeg komme ind?
Ja, kom ind. Undskyld rodet.
Min mor blev meget oprørt,
da hun hørte, at jeg fik gæster, når huset ser sådan ud.
Du ser også oprørt ud. Hvis tidspunktet er dårligt...
Nej, nej. Det er aldrig et godt tidspunkt heromkring.
Akut ghetto-syndrom, ikke andet. Det går over.
Nå.
Så kom ind og sid ned.
Tør man håbe, at kassen er til mig?
Ja. Luk den op.
- Nigeriansk musik. Tak. - Stamme-Yoruba. Men fortsæt.
Den er smuk. Hvorfor har du...
Lad mig...
- Hvad betyder det? - Du bærer den flot, som jeg vidste, du ville.
- Gjorde du? - SelvføIgelig.
Fra første gang jeg så dig i skolen, og du gik op til mig
og med alvorlig stemme sagde: "Hr. Asagai,
"jeg vil meget gerne tale med Dem om Afrika,
"for jeg forsøger at finde min identitet. "
Og hvorfor er det sjovt?
Fordi jeg til at begynde med ikke troede dig.
Og hvorfor så ikke det?
Fordi assimileringstrangen er så populær,
så vigtigt i dit land, både blandt sorte og hvide.
Alle skal blive som et og smelte sammen.
Jeg går ikke ind for assimilering.
Måske ikke.
Nå, kan du lide det?
- Hvad? - Tøjet.
Det er fra min søsters garderobe.
Du må passe godt på det.
- Din søster? - Ja, hun bor i Lagos.
Det er hovedstaden. Men det ved du selvføIgelig godt.
Har du fået det sendt bare til mig?
Jeg kan jo ikke gå i det.
Joseph.
For dig ville jeg gøre meget mere.
Jeg må videre.
Ringer du til mig på mandag?
Ja, det gør jeg. Vi har meget at tale om.
Om identitet og tid og følelser.
Hvilke følelser hentyder du til, Asagai?
Jeg er ikke interesseret i at være nogens lille affære i Amerika.
- Ja, det er sandelig sjovt, hva"? - Ærligt talt, ja.
Alle amerikanske piger, hvide, sorte og brune, har sagt det samme til mig.
I er alle ens med den samme tale parat.
Verdens mest frigjorte kvinder, er vist slet ikke så frigjorte,
ellers ville i ikke alle sammen springe til samme konklusion.
Mor. Mor, det her er hr. Asagai.
Goddag, unge mand.
Goddag, fru Younger.
Tilgiv, at jeg kom på så ubelejligt et tidspunkt.
Det er helt i orden.
Jeg håber, De forstår, at her ikke altid ser sådan ud.
- Asagai var ved at gå, mor. - Ja.
Jeg håber da, De kommer igen.
Jeg ville gerne høre mere om Deres hjemland.
Jeg synes, det er trist, at amerikanske sorte ikke ved noget om Afrika,
undtagen historier om Tarzan og den slags.
Og alle de penge vi har givet kirkerne,
når vi hellere burde hjæIpe med at befri jer, fra de der
englændere og franskmænd, der har taget jeres land.
Ja, frue. Og på vegne af mit folk må jeg sige, at vi værdsætter det.
Jeg synes, De skulle kigge forbi af og til
og få et hjemmelavet måItid.
Det tror jeg, Deres mor ville være glad for.
Det tror jeg også, min mor ville være glad for, fru Younger. Mange tak.
Nå, jeg må videre. Jeg ringer på mandag, Alaiyo.
Hvad betyder det? Er det Beneatha på afrikansk?
Nej, det er et Yoruba-ord.
Det betyder, sådan groft oversat,
en, for hvem brød eller mad ikke er nok.
Du er aldrig tilfreds. Hungrer altid efter mere. Det er dig.
Hvor rart. Nå, men kom endelig igen hr...
Asagai. Eller bare Joseph.
Farvel.
Det var da en flot ung mand, der lige er gået.
Nå,
jamen så forstår jeg da, hvorfor vi opgav ridningen
og teatret og kameraerne
og i stedet blev så interesserede i Afrika.
Mor.
Missionærer, min bare rugbrødsmad.
Hvorfor er du oppe så tidligt?
Jeg fejler ikke noget, jeg burde ligge i sengen for.
- Den er halv elleve. - Ja, det er den.
Og postbudet kommer i dag, ligesom alle andre dage.
- Han er her. To huse henne. - Du godeste Gud.
Skynd dig ned, og pas på du ikke taber checken.
- Tænk at han endelig er her. - Lena, sikke en dag, hva"?
Jeg ved ikke, hvad alt postyret er over.
Vi har vidst det i månedsvis.
Om man venter dem eller har dem, forskellen er stor.
Tænk, at kunne holde et stykke papir til 10.000 dollars i hånden.
- Jeg tager vores post, hr. Peete. - Jeg tror ikke, jeg har noget til dig, Travis.
De må da have et brev, hr. Peete. Farmor har ventet i månedsvis.
Jeg har da vist noget til din farmor. Jeg har bare ikke noget til dig.
Jeg har den!
Du milde Gud, jeg ville ønske, at Walter var her.
Kom nu, luk den op.
Okay, okay, okay, barn, vær nu ikke så fjollet.
Vi har aldrig skabt os på grund af penge.
Lena, vi har heller aldrig haft nogen penge. Luk nu op.
Er det det rigtige antal nuller?
Ja. Du er rig, farmor. Rig.
10.000 dollars.
Det er så en eller andens idé om, hvad min Walter var værd.
Hvad er der i vejen med farmor, mor? Vil hun ikke være rig?
Stik du ud og leg lidt, skat. Af sted med dig.
Hvis det ikke var for jer, ville jeg gemme pengene væk,
eller give dem til kirken.
Lena, det er fjolle-snak, og det ved du godt.
Og hr. Younger ville sige det samme.
Ja, det ville han.
Store Walter ville sandelig give mig besked.
Ja. De penge falder på et tørt sted, det gør de virkelig.
Ja.
Hvor var du henne i dag?
Hos lægen.
Dr. Jones kan godt være mærkelig,
men han har godt nok aldrig kunnet forvandle sig til en hende.
Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Ruth, se på mig. Se på mig, Ruth.
Jeg er den samme Lena Younger som altid,
og jeg er ikke pludselig blevet helt dum.
Du omtalte lægen, du besøgte, som en hun.
- Det var en talefejl. - Du har besøgt den kvinde, ikke?
- Hvilken kvinde? - Du opsøgte den kvinde...
Er checken kommet?
Hvad bestiller du her midt på dagen?
Hvad med at sige goddag?
Er den kommet?
Vores liv er ændrede.
Se, mor. Her er aftalen mellem mig, Willy Harris og Bobo.
Det er skrevet op. Lovligt.
Søn, du skal tale med din kone. Jeg lader jer være.
- Hvad skulle vi tale om? - Tal med din kone.
Mor, se her. Hvorfor vil ingen lytte?
Walter Lee.
Jeg tillader ikke, at man råber her i huset. Det ved du godt.
Okay.
Okay, mor, jeg råber ikke.
Det hele er klar. Underskrevet og effektueret.
Vi har endda et navn til forretningen. Southside Liquors.
Alkohol!
Er det, hvad det har handlet om? En alkoholbutik?
Det er en god investering.
Hør her, og hør godt efter.
Der skal ikke investeres i nogen alkoholbutik.
Ikke så længe jeg lever.
- Mor... - Jeg vil ikke tale mere om det.
Men mor, du har ikke engang kigget på det.
Mor, du har ikke engang kigget.
Så det er det?
Du har besluttet dig.
Du har besluttet, at det er sådan her, vi skal leve.
Forklarer du min søn det,
når du putter ham i seng i stuen i aften?
Forklarer du det til min kone, når hun slider med andres vasketøj?
Forklarer du det for dig selv, mor,
når du står i et fremmed køkken og laver mad,
som din egen familie ikke har råd til at spise?
- Walter, hvor skal du hen? - Jeg går ud.
- Jeg går med. - Jeg vil ikke have dig med.
Walter, jeg skal tale med dig om noget.
Det var bare ærgerligt.
Walter Lee, sæt dig ned.
Jeg er en voksen mand.
Ingen har påstået andet. Men du er stadig i mit hjem og i mit nærvær,
og så længe du er det, taler du pænt til din kone.
- Sæt dig så ned. - Nej, lad ham gå.
- Jeg får kvalme af ham. - I lige måde, skat.
Walter Lee.
Det var min største fejltagelse.
- Hvad er der med dig? - Der er ikke noget i vejen med mig.
Jo, der er noget i vejen med dig. Du bliver ædt op indefra, som en tosse.
Og det er ikke kun, fordi jeg ikke giver dig de penge.
De sidste to år har jeg set dig blive nervøs, blive helt vild i øjnene.
- Jeg må gå. - Jeg taler stadig til dig.
Jeg har ikke brug for din hakken nu.
Hvad skal du så? Ud og drikke?
Du er altid ophidset over et eller andet.
Klar til at eksplodere og råbe ad alle, der siger noget til dig.
Sådan kan man ikke leve, Walter.
Ruth er en sød og tåImodig pige på sin vis, men du er ved at være for meget, søn.
Du skal ikke skubbe den pige fra dig.
Hvorfor ikke? Hvad har hun nogensinde gjort for mig?
Den pige elsker dig, Walter.
Er du færdig nu?
For hvis det er i orden med dig, så vil jeg gerne gå nu, tak.
Jeg er ked af det, søn.
Jeg er ked af det med dit alkoholsalg. Men det er ikke det rette for os.
Jeg må gå, mor.
- Det er farligt. - Hvad er farligt?
Det der. Når en mand må forlade sit hjem for at finde fred.
Hvor skulle jeg ellers finde det?
- Ikke her i huset. - Hvad er der i vejen, søn?
Mor, jeg vil så meget.
Der er så mange ting, jeg gerne vil. Det driver mig til vanvid.
Hvad er det, du vil, skat?
Du har en sød kone, en dejlig søn, du har et arbejde.
Et arbejde? Et arbejde, mor?
Jeg åbner og lukker bildøre hele dagen.
Jeg kører rundt med en mand, der ser lige igennem mig.
Jeg siger: "Javel, hr. Nej, hr. Skal jeg køre op i indkørslen, hr.?
"Er jeg ikke den mest veldresserede abe, De har set, hr.?"
Mor, der er ikke noget ved det arbejde. Det er nul og niks.
Hvorfor tror jeg overhovedet, at du vil forstå mig?
Forstå hvad, skat?
Mor.
Nogle gange når jeg kører den mand rundt,
og vi kommer forbi de fine restauranter,
så ser jeg de hvide drenge, som har været der
og talt om ting, vigtige ting,
de har forhandlet om million-aftaler. Det ved jeg.
Og mor, de hvide drenge ser ikke ud til at være meget æIdre end mig.
Så det er om penge igen.
Det er om penge, for penge er livet.
Penge er livet?
Jeg kan huske engang, hvor frihed var livet.
Men nu er det altså penge? Har tiderne ændret sig så meget?
Nej, intet er ændret. Det har altid været penge.
Vi måtte bare ikke komme tæt nok på til at se det.
Nej, noget har forandret sig.
I min tid, hvis vi kunne nå nordstaterne i sikkerhed
og stadig havde en smule værdighed i behold, så var det nok.
Men nu kommer du og Beneatha
og taler om ting, som jeg slet ikke forstår.
I er mine børn, men nogle gange kunne I lige så godt være komplet fremmede.
Mor, du forstår det ikke.
Det kommer du nok aldrig til.
Søn, ved du, at din kone venter et barn til?
Hvad?
Jeg ved, at det ikke er min sag, men jeg siger det, fordi du må vide det.
Jeg tror, at Ruth overvejer at få fjernet barnet.
Du kender ikke Ruth, hvis du tror, hun kunne gøre det.
Jo, det kunne jeg, Walter.
Jeg har allerede lavet aftalen.
Hvad?
Jeg har betalt kvinden et depositum.
Nå, søn, det er din tur til at sige noget.
Og jeg venter på at opleve, at du viser dig som din fars søn.
Din kone står og siger, at hun vil dræbe dit barn.
Jeg venter på at høre din fars stemme i dig,
venter på at du siger, at vi giver liv, vi tager det ikke.
Jeg venter.
Jeg venter på at se dig træde i karakter, og være den mand, din far var.
Nå, men hvis du er min søn, så sig det til hende.
Du er en skamplet på din fars minde.
Nå da da.
Ja da. Det her, min assimilerede svigerinde,
er hvad velklædte, nigerianske kvinder går i.
Er det ikke smukt?
Jo, det er da noget.
Det er det.
Ikke mere af det her assimilerings-fis.
Hvad er det for en dans?
En folkedans.
Og hvad for nogle folk danser sådan?
Nigerianske folk... Mennesker.
Det er en velkomstdans.
Hvem byder du velkommen?
Mændene. Velkommen tilbage til landsbyen.
Jaså. Hvor har de været?
Det ved jeg ikke. Ude at passe kvæg eller på jagt eller noget.
Pointen er, at de kommer hjem.
Hjem til det der? Du skulle hellere lave dem noget mad.
Måske hørte du mig ikke. Jeg sagde, vi skulle i teatret, ikke at vi skulle optræde.
Det var ikke pænt, George.
Sid ned, George.
Tror du, den mand vil gå i byen med dig i den mundering? Klæd dig på.
Det er Georges sag. Hvis han skammer sig over sin kulturarv...
Lad være at være så stolt af dig selv,
bare fordi du ser excentrisk ud.
Hvordan kan noget, der føles så naturligt, være excentrisk?
Det er det, excentrisk betyder, søde ven.
At føle sig naturlig, når man er alt andet end naturlig.
Klæd nu om. Jeg vil ikke komme for sent.
Bare rolig, George.
Jeg ville aldrig forvente, at en som dig ville værdsætte en storslået og gammel kultur.
Jeg ved, dit eneste måI her i livet er at leve dig ind i den dominerende
og her undertrykkende kultur.
Men dog, men dog, sikke revolutionære vi er her til aften.
Vil du belære mig om vores storslåede, vestafrikanske kulturarv? Lad høre.
FortæI om de store Ashanti imperier og Songhaycivilisationerne.
Og lad os ikke glemme det fantastiske i skulpturen af Benin
og Bantus poesi.
Kulturarv? Se det i øjnene, skat.
Din kulturarv er ikke andet end en samling middelmådige sange
og ildelugtende madretter.
Sikke veltilpas vi svæIger i vores egen uvidenhed.
Mit folk var det første folkefærd i verden, til at udsmelte jern.
Ashanti-folket udførte kirurgiske operationer,
da englænderne stadig tatoverede sig med guldsmedesaft.
Hun kommer straks, George.
- Hvad tid starter forestillingen? - Tæppet går halv ni.
Det er lidt tidligere end det typiske New York tæppekald kl. 20.40.
- Er mor derinde? - Nej, hun er ikke kommet hjem endnu.
Kommer du tit til New York?
- Sagde hun, hvor hun skulle hen? - Nej.
Jeg er der et par gange om året.
New York har intet, Chicago ikke har,
der er bare flere mennesker klemt sammen.
- Så du har været der? - Masser af gange.
- Walter! - Masser.